Dr. Yuri Zhivago, ja, Dr. Zhivago...
...han kom trea i hela Moskva.
Nu, lyssna. Snälla, snälla.
Dr. Zhivago är trolovad i äktenskap med...
Min kära Victor!
Min kära man.
-Få ut henne. -Va?
Få ut henne. Få ut henne!
-Ja, ja. Jag hämtar polisen. -Nej!
-Hämta inte polisen. -Låt mig va!
Jag vill inte ha polisen. Få bara ut henne!
Låt henne gå.
Snälla. Stilla, vänner. Snälla gör plats, ja?
Snälla, om ni vill?
Vill ni? Tack.
-Våra öden verkar vara sammanflätade. -Ja.
-Jag var en nära vän till din far. -Jag vet att ni var hans affärspartner.
Snarare mer än det. Jag var närvarande vid hans död.
Jag har också kontakt med hans bror.
Yevgraf?
Jag har kontakt med dom som har kontakt med honom. Jag håller inte med bolsjevikerna.
Tack.
Du verkar kunna din bransch.
Men jag kan fortfarande beundra bolsjevikerna som män.
Ska jag säga varför?
Ja.
Dom kanske vinner.
Jag skulle vilja träffa honom. Yevgraf. Han skickade ett fantastiskt brev till mig.
-Han tycker om min poesi. -Det hade gjort din far glad.
Din far var ingen dålig man, Yuri. Om jag får kalla dig Yuri.
Jag kände honom knappt.
Du, kanske inte tyckte om hans...
...men han var hängiven till din mor.
Får jag fortsätta att lita på din proffesionella diskretion?
Du menar, ska jag säga nån sanningen om den flickan?
Det var det jag menade, ja.
Du kan fortsätta att lita på min proffesionella... et cetera.
Du är kräsen, är du inte?
Vad händer med en flicka av den sorten när en man som du är färdig med henne?
Intresserad? Jag ger henne till dig.
Du borde inte röka. Du har fått en chock.
Jag ger henne till dig, Yuri Andreyevich.
En bröllopsgåva.
Var har du sett den flicka tidigare?
-Vad får dig att tro att jag sett henne? -Har du inte?
-Ja. -Var?
Det får jag igentligen inte säga. Det var ett fall. Hennes mor...
Nej, säg det inte om du inte borde.
Till borgarna, det var ett krig mellan de Allierade och Tyskland.
Till bolsjevikerna, den Allierade och den Tyska överklassen.
Och vem av dom som vann hade ingen betydelse.
Jag fick order av partiet att anmäla mig. Jag antog namnet Petrov.
Dom skrek om seger i hela Europa...
...bad om seger till samma Gud.
Min uppgift, partiets uppgift, var att organisera ett nederlag.
Efter nederlaget skulle revolutionen starta.
Och revolutionen skulle innebära seger för oss.
Partiet vände sig mot de värnpliktiga bönderna.
De flesta av dom bar sina första bra kängor.
När kängorna var utslitna, var dom redo att lyssna.
Senare, tog jag tre bataljoner med mig från fronten.
Det bästa dagsverk jag nånsin gjort.
För nu, fanns det inget att göra.
Det fanns för många frivilliga, likt mig. För det mesta var det hysteriskt.
Där var män med bättre motiv, som såg att tiden var kritisk...
...som ville ha en manlig roll. Bra män, bortslösade.
Olyckliga män. Olyckliga med sitt jobb.
Olyckliga med sina fruar.
Tvivlande på sig själva.
Lyckliga män ansluter sig inte frivilligt.
Det väntar på sin tur och tackar Gud, att deras ålder och arbete fördröjer det.
Dom som kommer hem till priset av en arm, ett öga eller ett ben...
...dom är dom lyckliga.
Till och med kamrat Lenin underskattade...
...både kvalen av den 1400 kilometer långa fronten...
...och den fördömda kapaciteten av lidandet.
Under krigets andra vinter...
...när kängorna var utslitna...
...men linjerna hölls fortfarande.
Deras överrockar föll i bitar på deras ryggar.
Deras ransoner var oregelbundna.
Hälften av dom gick i strid utan vapen, ledda av män de inte litade på.
Kom igen, era bastarder!
Och dom dom litade på...
Kom igen, kamrater, kom igen!
Kom igen!
Kamrater! Jordbävare! Visa dom!
Anfall dom!
Tillslut, gjorde dom vad alla arméer drömmer om att göra.
Dom började att gå hem.
Det var början till revolutionen.
Desertörer.
Ersättare.
Bär...
...vapen!
Kom tillbaka!
Håll samman!
Håll samman och allt blir bra.
Och var redo för dom.
-Vänd om, pojkar. -Gå inte längre.
-Kom igen, vänd om. -Grisar till slakten.
Vänd om, oojkar!
Lyssna inte på dom. Tillbaka i leden, säger jag!
Bry er inte om dom fegisarna!
Inget mera krig! Inget mera krig!
Lyssna, pojkar. 16 kilometer upp för vägen finns Tyskarna.
-Struntprat! -Det är inte struntprat. Dom kommer.
Och dom kommer fort.
Ni har släppt in dom!
Dom kommer för era fruar, era hus...
...ert land. -Ert land, officer!
Ja, mitt land! Och stolt...
Tillbaka i leden!
Tillbaka i leden, säger jag!
Tillbaka!
Tillbaka i leden!
-Är ni sjuksköterska? -Ja.
-Är all som det ska? -Ja.
Hjälp mig då.
Jag är inte utbildad sjuksköterska. Jag är frivillig.
Jag förstår, då så. Varför är du frivillig?
-Jag kom hit för att hitta min man. -Mycket vänligt.
-Har du nånsin sett en operation? -Ja.
Vi klarar det.
Dom är i nästa by, bröder! Tyskarna.
-Er heder... -Var stilla.
Hittade ni er man?
Nej.
-Er heder... -Ja, bäst vi går härifrån.
Ni tittar ofta på mig som om ni kände mig.
Jag har sett er. Fyra år sedan, på julafton.
Var ni där?
Inte undra på att ni tittar på mig.
-Kände ni Victor Komarovsky? -Ja, det gjorde jag.
-Den unge mannen som tog med er... -Min man.
Mycket modigt. Han fick oss att se kraftlösa ut.
Faktum är, det gjorde ni båda. Bra man att fara med.
Jag skulle ge allt för att aldrig ha träffat honom.
Tsaren är fånge.
Lenin är i Moskva!
-Inbördeskriget har startat. -Bra!
Inbördeskrig, bra?
Inte bra, kamrat sjuksköterska. Ofrånkomligt.
Men Lenin är i Moskva.
Den Lenin, blir han den nya Tsaren då?
Lyssna, pappa, inga mera Tsarer, inga mera härskare!
Bara arbetare i en arbetar stat. Vad tycker du om det?
-Är ni doktor? -Ja.
Följ mig, snälla.
Jag klarar inte det här.
Order från den provins regeringen. Du måste försöka.
"Om du kunde se hur hårt vi har arbetat...
...är jag säker på att du skulle förlåt mig för att jag inte skriver oftare."
-När skrevs det? -Den 20:e juli.
Åtta veckor!
"Men nu verkar kriget ha slutat.
Sjukhuset är tomt och jag får mera tid.
Jag får kanske tid att skriva några verser, om jag inte har glömt hur."
Det hoppas jag.
"Larissa Antipova är fortfarande här och jag beundrar henne mer och mer.
Hon har en underlig gåva att hela, vilket doktorerna inte tror på.
Hon gör ofta fel, men i slutändan så blir allt bra.
Hur mår farbror Alex? Kan han fortfarande få sin tobak?"
Önskar han kan.
"Kan Sasha uttala hans bokstäver än? Och hur mår faster Anna?"
Han fick inte mitt brev.
"Mest av allt min kära, hur mår du?"
Underligt uppskakande, han vet inte om att hon är död.
Kan inte se att det gör nån skilnad.
Dom är på det igen!
Jag önskar att dom kunde bestämma en gång för alla...
...vilken grupp av huliganer som utgör detta lands regering!
Upp med hakan, Sergei.
Vill inte du åka hem?
Det är strider därhemma, ers nåd. Jag har fått nog.
Röd gardister och Vit gardister... Den gamle mannen har fått nog.
Ers nåd är en snäll gentleman.
Och sjuksköterskan är en snäll dam!
-Klar? -Nästan.
-Om ett tag är ni med er flicka. -Jag kan inte få tag på nåt tåg.
Jag vill vara med Katya mer än allt annat i världen.
Ja, naturligtvis.
Men nu när vi reser, känner jag mig ledsen.
Ledsen. Verkligen ledsen.
Jo..., vi har varit här en tid.
Detta måste ha varit ett underbart hus en gång i tiden. Tror du inte det?
Vad ska du göra nu?
-I Gradov? -Ja.
-Jag klarar mig. -Jag önskar jag kunde tro det.
Du kunde driva ett tvätteri.
Vad ska ni göra?
Gå tillbaka till sjukhuset antar jag.
Det är roligt att tänka på dig där.
Jag brukade passera det på väg till skolan.
-Kommer du nånsin till Moskva? -Från Gradov?
Om det bara fanns nån som kunde se efter dig.
Naturligtvis, om det gjorde det skulle jag bli förstörd av svartsjuka.
Zhivago, sluta.
Min kära...
Sluta, snälla.
Titta nu vad du fick mig göra.
Yuri, vi har varit tillsammans i sex månader...
...på vägen och här.
Vi har inte gjort nåt som du behöver ljuga om för Tonya.
Jag vill inte att du ska behöva ljuga om mig.
Förstår du det, Yuri?
Du förstår allt.
Kom igen, kamrater. Jag har bråttom!
Ska du hem, Kirill?
Hem, ers nåd? Petrograd. Jag ansluter mig till Röda gardet.
Er fru då?
Ibland, kamrat sjuksköterska, får kvinnor vänta.
Då så. Adjö, ärade doktor.
Vill du ha lite råd?
-Sa kvarnstenen till kornet. -Det är rätt. Anpassa dig själv.
-Adjö, lvanov. -Adjö, ers nåd.
Adjö, Andre.
Adjö, Simeon.
Jag glömmer aldrig ers nåd. Aldrig.
Adjö, Zhivago.
Adjö. Tack.
Pilenko.
Giddap!
-Adjö, bröder! -Adjö!
Doktorn är en gentleman.
-Visst. Skrivet över hela honom. -Han är en bra man.
Gud avskyr bra män.
Yuri!
Detta är kamrat Yelkin, vår lokale delegat. Han bor här.
Hur står det till?
Välkommen.
-Kamrat Kaprugina. -Välkommen.
Du ska inte välkommna oss.
Kamrat Kaprugina är ordföranden i de bofastas kommitté.
-Ja, naturligtvis. -Era utskrivningspapper?
Jag skrev under dem själv, är jag rädd.
Heliga Korset? Va?
-Heliga Korsets sjukhus, det finns... -Det andra Reformerade Sjukhuset.
Bra. Det behövde reformeras.
Medicinsk rapport till deras arbetsplats på en gång.
Ja. Jag tror det finns tyfus.
Du har lyssnat till ryktesspridare. Det finns ingen tyfus i vår stad.
Ja..., det var bra nyheter. Jag inställer mig i morgon.
När du börjat arbeta, får du en ransoneringsbok.
Jag har alltid arbetat.
-Vad är det som är fel? -Du är.
Det finns levnadsrum för 13 familjer i detta hus.
Ja, detta är ett bättre arrangemang, kamrater. Mera rättvist.
Men är det mera rättvist. Varför lät ni så rolig.
Är det skönt att vara hemma?
-Sasha? -Vem annars?
-Detta är din pappa, Sasha. -Sasha.
Sasha!
-Olydiga pojk! -Nej, säg inte så.
Får jag stiga in?
Var försiktig.
Jag ska just tända den sista halvan av den sista cigarren i Moskva.
-God mat? -Mycket.
Säg nånting.
-Det var mycket bra, Tonya. -Det var ingenting.
Hon sparade salamin i tre månader.
-Har du, älskling? -Jag fick den mot en klocka.
Hon är ett under. Kaffe, som ni märker.
Sluta, pappa. Han vet att jag är ett under.
-Skrev du nån poesi? -Ganska mycket.
Är den bra?
Ja. Jag tror det.
-Kan jag få se den -Men naturligtvis.
Vad hände med sjuksköterska Antipova? Era brev var fulla av henne.
Ja, jag antar att dom var.
Flickan som sköt vännen Komarovsky, eller hur?
Ja, pappa. Det vet du att det är.
Hon har rest hem till sin lilla flicka.
-Vi kommer inte att se henne då? -Nej.
Det var synd.
Farväl till köttets lust.
Vad jag inte förstår är hur vi ska överleva den här vintern.
Ni har ingen rätt att kalla mig från arbetet.
-Som en Sovjet Deputerande, jag... -Det ger er makt, inte rätten.
Det är noterat, vet ni. Er attityd är noterad.
Ni skulle ha kallat på den lokala doktorn.
Jag vill ha det tyst gjort.
Varför, vad är det? Tyfus?
Jag tar med honom.. Ge mig nån transport.
Det är inte tyfus.
Det är en annan sjukdom vi inte har i Moskva: SVÄLT.
-Tillfredställer det er? -Det tillfredställer mig att du medger det.
-Gör det? varför? -Därför att det gör det.
Er attityd är noterad, vet ni. Ja, den har blivit noterad.
-Yuri! -Hallå.
Kaminen har slocknat.
Tonya, kaminen har slocknat.
Vad är det för fel med er? Inte undra på att han förlorar vikt.
Hon släcker den så fort ni har gått och tänder den innan ni kommer hem.
Vi har inte nog med ved.
Jag sa åt mig själv att det är under min värdighet...
...att arrestera en man som snattar ved.
Men inget som är bestämt av partiet är undervärdigt...
...och partiet har rätt.
Em mans desperation över en bit ved är patetiskt.
Fem miljoner människor som desperat söker ved kommer att förstöra en hel stad.
Det var första gången jag nånsin såg min bror. Men jag kände igen honom.
Och jag visste att jag inte skulle lyda partiet.
Kanske var det blodsbandet mellan oss, men jag tvivlar på det.
Våra band är bara halva. Bröder förråder bror.
Som en polis, sa jag:
"Få kontroll över en mans bror och du är halvvägs hemma."
Inte var det beundran för en bättre man än jag.
Jag beundrade honom, men jag tyckte inte han var en bättre man.
Dessutom, jag har avrättat bättre män än mig själv med en liten pistol.
Ni måste leva som resten av oss, doktorn.
Ta tillbaka den! Ta tillbaka den!
Lyssna på hans exellens.
Jag vill inte ha nån anarki Jag vill att det sköts korrekt.
-Vad gör ni? -Omfördelar bostadsytan.
50 kvadratmeter per familj med mindre än fem medlemmar.
-Förbaskat, vem hus är det egentligen? -Far, var tyst!
50 kvadratmeter! Vad gör ni med mina saker?
-Dom magasineras. -Dom blir stulna.
Ett ögonblick!
-Och var fick ni tag i detta? -Jag trädde ut den genom ett staket.
Jag sa åt dom vem jag var.
Den gamle mannen var fientlig. Flickan försiktig.
Min bror...
...verkade mycket nöjd.
Jag tror att flickan var den enda som funderade på våran ställning.
Du är precis som jag föreställde mig: Mitt politiska samvete.
Jag frågade honom,om han inte hade ett eget? Så han talade om revolutionen.
Du lägger livet på ett bord och du skär ut orättvisans tumörer.
Jag sa att om han kände så, så borde han ansluta sig till partiet.
Att skära bort orättvisans tumörer är en svår operation.
Nån måste hålla livet levande medan du gör det, genom att leva. Är det inte så?
Jag tyckte då, att det var fel.
Han sa mig vad han tyckte om partiet och jag skälvde inför honom.
Han godkände oss, men av anledningar som var underfundiga som hans verser.
Godkännanden av hans sort kunde försvinna över natten. Jag sa så till honom.
Jag kan inte ikväll godkänna nåt som du kan göra i morgon.
Han gick omkring med en snara runt halsen och visste inte.
Så jag sa honom vad jag hört om hans poesi.
Inte omtyckt?
Inte omtyckt av vem?
Varför inte omtyckt?
Så jag sa honom det.
Tycker du det är "privat, småborgerligt och självömkande"?
Jag ljög.
Men han trodde mig.
Det slog mig att se att min åsikt hade betydelse.
Flickan visste vad som menades.
Dom kunde inte överleva på vad som kom in i staden.
Jag rådde dom att leva undanskymt på landet...
...där dom kunde överleva.
Vi har... hade en egendom vid Varykino nära Yuryatin.
Folk känner oss där.
Han gjorde inte motstånd. Jag erbjöd mig att ordna fullmakt, pass, tillstånd.
Talade om vad som skulle tas med och vad som skulle lämnas.
Jag hade fräckheten att fråga honom om ett exemplar av hans poesi.
Och så skildes vi.
Jag tror jag sa honom att vi skulle mötas igen när tiderna blivit bättre.
Men det kanske jag inte gjorde.
Femtio personer! Bara femtio personer!
-Tonya! -Ja!
Bara femtio personer! Gå tillbaka!
Charmerande inkvartering.
"Charmerande inkvartering." Den var mycket bra.
Jag är en intellektuell.
Håll tyst, ni "intellektuelle."
Håll käften, din insmickrare.
Tvångsarbetare.
Lystring, kamrater, ert tåg åker i morgon bitti.
"Hälso regler för resan:
Nattsöl tömms varje morgon.
Halmen byts ut var 10:e dag, den gamla halmen bränns.
Om färsk halm inte finns, vänds den gamla halmen."
Dett är desinfektionsmedel. Använd det.
-"Vi har en enhet av frivilliga arbetare." -Lögnare.
"Ni beordras av den Militära Kommitén att hjälpa dom.
En vagn används av sjömännen i den heroiska Kronstadt Sjömännens Sovjet."
-Så ni är i bra händer. -Dom är idioter.
"Om ungefär 11 dagar passerar ni genom Ural Provinsen...
...där Vita Gardet understödda av utländska inkräktare...
...och andra kriminellt reaktionära element har varit aktiva.
Den Militära Kommitén försäkrar er...
...de kriminella har utrotats i området av enheter i det Röda Gardet...
...under befäl av Folkets Kommendant Strelnikov."
Det är en man det. Applådera honom.
"Linjen är definitivt rensad. Länge leve revolutionen."
Länge leve anarkin! Insmickrare!
Byråkrat!
Är det nödvändigt?
Sex frivilliga har skrivit på och sex frivilliga levererar jag.
Jag är en fri man, insmickrare.
Det finns inget du kan göra åt det.
Jag är den ende fria mannen på det här tåget.
Resten av er är boskap!
Hjälp mig, av kärlek till Gud!
Kom igen!
Yuri, barnet är dött.
Det var inte mitt barn, kära och hans lilla själ är i himmelen nu.
-Vem gjorde det, kamrat, dom Vita? -Dom Vita?
Nej. Strelnikov.
Jaha, då, måste du ha gjort nåt.
Det var inte vi. Kommendanten sa att vi sålt hästar till dom Vita.
Det var grisarna i Kuniko. Vi sa åt honom, men han trodde oss inte.
-Ni ljög. -Gud är mitt vittne...
Men det är han inte.
Kommendant Strelnikov är en stor man.
En Kommendant, Sasha och han lever på bröd och vatten.
-Gör han? -Jag vet inte. Dom sa så.
Det är sant. Ingen vet var han kommer ifrån.
-Och dom vet aldrig var han är. -Han är tillbaka på linjen.
Ja?
Nu, nån som vill?
Verkligen! Inte igen.
Vad gäller det nu?
Bry er inte, Far. Få en skön nattsömn.
Jag vet vad jag ska göra.
Titta!
Ural.
Titta, Sasha! Det är dit vi ska, älskling.
Genom bergen och in i skogen.
Då blir det varmare.
Finns det vargar i skogen?
Strelnikov!
Ja.
Det är Strelnikov.